Snímek Z Paříže do Paříže vypráví příběh rodiny Josepha, nejmladšího syna židovského holiče žijícího se svou rodinou v Paříži. Joseph Joff sepsal svůj příběh na začátku sedmdesátých let 20. století a od té doby byla jeho knížka přeložena už do dvou desítek jazyků. Kniha byla v době svého vzniku tak oblíbená, že hned v roce 1975 byla natočena její první filmová adaptace. Nového filmového zpracování se tentokrát ujal kanadský režisér Christian Duguay ve francouzsko-kanadské koprodukci. Přestože je snímek válečným dramatem, dovolím si ho vzhledem k dětským hrdinům a laskavému zpracování bez klišé, zařadit do sekce rodinných filmů.
Desetiletý Joseph (Dorian Le Clech) má tři bratry a milující se rodiče (Patrick Bruel a Elsa Zylbertein). Prožívá šťastné dětství až do doby než v roce 1940 přichází nařízení o povinné registraci Židů. Na kabátku našitá žlutá hvězda dělá následně z něho i jeho staršího bratra Maurice ( Batyste Fleurial Palmieri) terč pro nežidovské spolužáky a rodiče cítí, že situace v Paříži začíná být neúnosná. Rozhodnou se jednat a nejprve na jih Francie pošlou své dva nejstarší syny a pak i Josepha s Mauricem. Sami ještě chtějí v Paříži zůstat, aby zaopatřili majetek, a pak se plánují vydat za svými dětmi do jižní zóny, kde platí jen některá nařízení nacistů. Příběhy a situace, do kterých se děti za onu dlouhou dobu dostanou ať už samy a nebo při krátkém shledání se zbytkem své rodiny, jsou dechberoucí hlavně z pozice dospělého diváka. Ten vnímá celý příběh v kontextu války, i když je příběh díky dobře napsanému scenáři viděn očima desetiletého chlapce, který projeví s bratrem nesmírnou statečnost.
Christian Duguay před dvěma lety natočil pokračování Belly a Sebastiana, které se mi v mnoha ohledech moc líbilo, a řekla bych, že práce s dětskými herci mu prostě svědčí. Tímhle zpracováním skutečného příběhu to jenom potvrzuje. Provedení přes optiku statečných dětí je zdařilé, srozumitelné a optimistické. Snímek v sobě dokonce dokáže udržet esenci dětské naivity a nevinnosti a vyprávění nesklouzává do módu přebujelých emocí. Příběh je plný situací, které chlapce donutily předčasně dospět. Mnohdy smrtelné nebezpečí dokázali instinktivně vycítit a stejně tak na jejich straně stála mnohdy i nezbytná štěstěna.
[pullquote align=“left“ cite=““ link=““ color=““ class=““ size=““]Skvělá kamera i atmosféra[/pullquote]Stejně jako u Belly a Sebastiana je kamera dílem Christiana Graillota a je prostě krásná. Příběh je psán prostě a z pohledu hravého a bezstarostného chlapce, kterému je celkem jedno, kde bude spát a co bude jíst. Síla snímku je v permanentně hřejivé atmosféře všude možně roztroušené, avšak stále se milující rodiny, která nikdy neztratila víru ve shledání.
Výtku mám ale k českému dabingu. Ve filmu zazní hlas herce Ladislava Županiče postupně u třech různých postav. Věřím, že většina diváků si toho ani nevšimne, ale moje uši se s tím nedokázaly vypořádat a rušilo mě to.
Jasné je i to, že francouzské publikum má k příběhu Josepha, dnes už starého pána žijícího v Paříži velmi vřelý vztah a jeho osud se jich dotýká jistě o to víc, že je Francouz.
Z Paříže do Paříže (2017) Český divák, a to především ten dětský, bude příběh vnímat jistě jako často nebezpečné dobrodružství dvou malých chlapců, ke kterému bude potřeba přítomnosti rodičů, aby přiměřeně věku vysvětlovali serióznost onoho vyprávění. To by mohla být zase jednou skvělá příležitost, jak být chvilku opravdu spolu se svými dětmi, milí rodičové!
foto/video: CinemArt © 2017
Režie: Christian Duguay
Un sac de billes
Drama / Válečný
Francie / Kanada, 2017, 110 min
Premiéra: 1. 6. 2017 CinemArt
Scénář: Christian Duguay, Jonathan Allouche (původní scénář), Alexandra Geismar (původní scénář), Benoît Guichard
Kamera: Christophe Graillot
Hudba: Armand Amar
Hrají: Dorian Le Clech, Batyste Fleurial, Patrick Bruel, Elsa Zylberstein, Bernard Campan, Kev Adams, Christian Clavier, César Domboy, Ilian Bergala, Lucas Prisor, Vincent Nemeth, Luc Palun, Fred Epaud, Michaël Erpelding